RORY-Y-Y-Y-Y-Y-Y!
Rory, už to začíná!
Dobře, dobře…
Falešný poplach.
- Cože? - No, nevím, jaké to bude.
Ještě jsem dítě neměla.
Ne.
Já vím, ty foukače listí. Použijte hrábě!
Ne, to je…
Věděla jsem to.
Prostě jsem to věděla.
- Rory. - Doktore.
Zničil jsem vám kytky.
- Amy tě zabije. - A kdepak je?
- Potřebuje trochu víc času. - Nespěchej, Amy.
- Spolkla jsi planetu? - Jsem těhotná.
- Jsi obrovská! - Jo, jsem těhotná.
- To jako když se spojí dva světy. - Jsem těhotná, Doktore.
Podívejte se na sebe, o pět let později. Pořád stejní.
Možná krom věku a velikosti.
Moc ráda tě vidím, Doktore.
Ty jsi těhotná?
Ah, Leadworth.
- Záživné jako vždy. - Tohle je Horní Leadworth.
Trochu jsme se posunuli.
- Kde jsou všichni. - Tohle je normální.
Dobrá, je tu ticho.
Ale je to tu klidné a zdravé.
Spousta lidí se tu dožije 90sáti.
No, to tě úplně nepoloží.
Mě teda rozhodně ne.
No, chtěl jsem vidět jak vám je.
Na nikoho nezapomenu ani poté co opustili TARDIS.
Tenhle Pán Času je na celý život.
Doktora se jen tak nezbavíte.
- Neplánoval jsi, že tu skončíš co? - Jo, neplánoval. Ale, koukni na to,
Koukni na tuhle… lavičku. Moc pěkná lavička.
Co vymyslí příště?
Takže. Co tu děláte, abyste se tu…
- Neunudili? - Nezbláznili.
Relaxujeme…
Relaxujete.
… žijeme.
Posloucháme ptáky.
Jo, vidíš, ptáky. .
Ty jsou pěkný.
V TARDIS jsme si moc ptačího zpěvu neužili, že ne?
Oh, sakra. Moje hlava je nějak…
Ne, máš pravdu,
ptačího zpěvu jsme si moc neužili. V těch starých…
… dobrých…
… časech. Co? Ne, jo, pardon, co?
Oh, jste v pořádku.
Oh, díky Bohu. Měl jsem o vás dvou příšernou noční můru.
To bylo hrozný.
Neptejte se, nechcete to vědět.
- Už jste v pořádku. - Oh, dobře.
A to se počítá.
Sakra, ještě jsem nikdy takhle nevytuhnul. No, nikdy, vlastně.
Tohle se mi prostě nestává.
Nenechte se tím cool oblečením zmást. Takže co je s konzolí?
Červené blikající světýlka…
- Určitě něco znamenají. - Taky jsem měl takový sen.
- Jo, já taky. - Teda ne noční můru, jen…
- byli jsme manželé. - Jo.
- Malé vesničce. - Malé sladké vesničce kde jsi byla těhotná.
Jo, byla jsem obří. Byla jsem jak loď.
Takže jsi měla stejný sen?
- Přesně stejnej? - To mi říkáš, že jsem loď?
A Doktore, ty jsi byl na návštěvě.
Jo, jo, přišel jsi k nám.
Jak jsme mohli mít stejný sen. To nedává smysl.
A tys měl noční můru o nás dvou. Co se tam stalo?
Bylo to podobné. V určitých ohledech.
- V jakých? - No, ve všech.
- Tobě se to zdálo taky? - V podstatě.
Říkal jsi, že to byla noční můra.
Vážně? Ne, spíš to byla vážně dobrá… můra.
No to je jedno. Všichni jsme měli nějakou psychickou epizodu.
Pravděpodobně jsme skočili v čase nebo tak.
Zapomeňte na to, už jsme v realitě.
Pokud jsme v realitě, proč pořád slyším ptáky?
Jo, ty stejné ptáky. Úplně stejné jako v tom snu.
Oh, promiňte, trochu jsem usnul.
Musím být přepracovanej.
Zdálo se mi, že jsme zpátky v TARDIS.
Tobě se to zdálo taky, že jo?
Neříkali jsme zrovna tu stejnou věc?
- Ale mysleli jsme, že tohle je sen. - Asi jo. Proč na sny tak rychle zapomeneme?
- Doktore, co se děje? - Je to kvůli tobě?
- Je to protože ses tu zase objevil? - Poslouchejte.
Ničemu nevěřte. Odteď nevěřte ničemu co vidíte, slyšíte nebo cítíte.
Ale vždyť jsme vzhůru.
To sis v TARDIS myslel taky.
- Ale jsme doma. - Jo, Jste doma.
Ale také sníte. Problém je, co je co?
Skáčeme kupředu,
nebo dozadu?
Držte si klobouky.
Tohle bude obtížné.
AMIINA VOLBA
Tohle je špatný. Nelíbí se mi to.
Nikdy nepoužívejte sílu. Jenom se ztrapníte.
Ledaže byste byli naštvaní, v tom případě: vždycky použijte sílu.
- Nemám jít pro návod? - Hodil jsem ho do supernovy.
Tys hodil návod do supernovy?
- Proč? - Protože s ním nesouhlasím.
Nemluv na mě, když jsem naštvanej.
Dobře, ale ať je s TARDIS cokoliv, to je to, co způsobuje sny o budoucnosti?
Pokud sníme o budoucnosti…
Jistě, že ano. Byli jsme v Leadworthu. - V Horním Leadworthu.
Jo a pořád bychom tam mohli být a snít o tomhle. Nechápete to?
Ne, dobře? Ne, tohle je skutečnost. Rozhodně jsem vzhůru.
Jo, a to samí sis myslela, když jsi byla jako slon.
Hele, těhotná.
Klidně bys mohla rodit. Tohle může být sen.
Říkal jsem, ať nevěříte ničemu co vidíte, slyšíte nebo cítíte. Rozhlédni se.
Prozkoumej všechno. Hledej maličké detaily, které se nezdají skutečné.
Dobrá, jsme ve vesmírné lodi, která je uvnitř větší než venku.
- S mimozemšťanem nosící motýlky. - Takže to "co se nezdá skutečné" nebude jednoduchý.
To je fakt.
Je mrtvá.
Jsme v mrtvém stroji času.
Pamatujte: tohle je skutečnost, až se vzbudíme na tom druhém místě, pamatujte jaké to tu je.
Tohle je skutečnost. Vím to.
Dobře. Tohle je skutečnost. Rozhodně tohle. Je to jasný.
To jsi říkala i v TARDIS. Dokud se ti zdá sen, tak nevíš, že je to sen.
Co to děláš?
Hledám nějaké rozmazání pohybu, pixely. Mohla by to být počítačová simulace.
I když o tom pochybuju.
- Dobrý den, Doktore. - Dobrej. | - Dobrej.
- Ty jsi doktor? - Jo. A narozdíl od tebe,
- na to mám i papíry. - Doktor, ne 'sestřička'.
Tak jak jsi vždycky snil.
- Zajímavé. - Co?
Tvá vysněná žena, tvá vysněná práce, nejspíš i tvé vysněné dítě.
Možná, že tohle je tvůj sen.
Je to i Amiin sen, že ano Amy?
- Ano. Jistě, že ano. - Co to je?
Domov důchodců.
Říkala jsi, že každý se tu dožije 90sáti. Je tu něco co nedává smysl.
Pojďme do toho šťouchnout klackem.
Nemohli bychom vynechat to běhání?
Zdravím, Dr. Williamsi.
Ahoj, Rory, zlatíčko.
Zdrvím, Paní Poggitová. Jak se má vaše kyčel?
- Trochu ztuhlá. - Opatrně, sloučenina D-96, plus…
Ne, to tu ještě nemáte, zapomeňte na to.
Kdo je tvůj přítel?
Pomocník?
- Ano. - Mohl byste?
Máte stejnou velikost jako můj vnuk.
Měli bychom jít dál. Musím vyřešit psychický rozkol.
Jste neuvěřitelně stará, že ano?
Dobře, nelíbí se mi to, Doktore. Přestaň s tím, protože tohle je jasná skutečnost.
Pořád se opakuju, co? Je tu zima.
Topení nejde.
- Nejde topení? - Jo. Nasaď si svetr. To dělám pořád.
Jo, omlouvám se za Paní Poggitovou. Je, ale moc milá.
Oh, nevěřil bych hodným starým babičkám být tebou.
Co tím naznačuješ?
Všechno je v tahu. Senzory, jádro. Jsme unášeni proudem.
Skener nefunguje, takže ani nevíme, co je venku. Mohli bychom být kdekoliv.
Někdo nebo něco, má kontrolu nad vším.
No tak to byla doba.
A to jsem slyšel samé dobré věci.
Poslední Pán Času, Přicházející bouře.
Ten v motýlku.
Jak ses dostal do mé TARDIS?
- Co jsi zač? - Jak mi budete říkat?
No, když jsi Pán Času, říkej mi třeba Pán Snů.
- Pěkný vzhled. - Tohle? Ne, nějak to nesedí.
Motýlky?
Zajímavé.
Chtěl bych být ohromen, ale Pán Snů… všechno je to v jméně, že?
Strašidelné, tak trochu mimo.
- A přesto tak blízko. - Mluvit budu já, děkuji.
Amy nechceš si tipnout co to je?
Pán snů. Vytváří sny.
Sny, bludy, laciné triky.
A co tady ten křen, ten bude taky hádat?
Poslouchej kámo, jestli tu je někdo křen tak je to Doktor.
Tak tady máme jeden blud, který jsem nestvořil já.
Ne, fakt je. Že ano, Amy?
No, Amy, měla by sis to vyřešit se svými muži.
Vybrat si někoho.
Už jsem si vybrala. Jistě, že jsem si vybrala.
- Tebe, troubo. - Oh, dobrý, díky.
Mě neoblafneš. Viděl jsem tvoje sny.
Některé z nich dvakrát, Amy. Sakryš.
Červenal bych se, kdybych měl přísun krve, či skutečnou tvář.
Kde jsi pobral tohle laciný kabaretní číslo?
- Já? Plácáš trochu nesmyli. - Vážně?
Ty kdybys měl ještě víc nevkusných manýrů tak si s nima můžeš otevřít obchod.
Směšný vozidlo, příšerný vlasy, oblečení jak od studenta módy z prvního ročníku…
Jsme překvapenej, že nemáš malého růžového vesmírného pejska,
abys dal jasně najevo jakej mezigalaktickej vtip vlastně jsi.
Kde jsem to skončil?
- Říkal jste… - Já vím, kde jsem skončil.
Takže tohle je váš úkol. Dva světy.
Zde v stroji času a tam ve vesnici, na kterou čas zapomněl.
Jeden je skutečný, ten druhý ne.
A aby to bylo zajímavější, v obou budete čelit smrtelnému nebezpečí.
Ale jen jedno z nich je skutečné.
Píp, píp. Je čas spát.
A nebo se probouzíte?
Tohle je špatné.
Tohle je opravdu špatné.
Podívejte se na ty rentgeny. Tvůj mozek je úplně průhledný.
Ale, vždycky jsem tě prokouknul, Doktore.
- Vždycky? Co myslíte tím vždycky? - Takže. Prognóza je tato.
Když zemřete ve snu, probudíte se v realitě.
Naprosto v pořádku.
Zeptejte se mě, co se stane, když zemřete v realitě.
Co se stane?
Umřete, pitomče. Proto se tomu říká realita.
Vy už Doktora znáte z dřívějška? Znáte? Doktore, zná?
Nebuď žárlivá. Je tu už nějaký čas.
Ale o to se nestarejte. Musíte si zvolit svět.
I jedna realita byla pro tebe vždycky přiliž, Doktore.
Co takhle dvě? Zavolej mi ráno.
Dobře, nemám ho rád.
- Kdo je to? - Nevím.
- Je to velký vesmír. - Proč to dělá?
Možná protože nemá žádnou fyzickou formu.
To vás po čase přestane bavit, takže vezme pár lidí jako my, kteří se mohou dotýkat, jíst a cítit.
Co myslí tím smrtelným nebezpečím? Nic smrtelného se tu nikdy nestalo.
- Teda krom přirozené smrti, očividně. - Jsou pryč.
Všichni jsou pryč.
Zastavte. Vy dva, běžte támhle.
Proč by odcházeli?
A co jsi myslel tím, že nemáme věřit Paní Poggitové?
Jeden z mých nevkusných manýrů. Poznám věci, které nejsou úplně v pořádku.
Mechanika tohohle je jasná.
Prospaný čas se shoduje s časem ve vysněném světě, narozdíl od tradičních snů.
A všem se nám zdá stejný sen.
Jo, bude to nějaký společný trans, dost vzácný a komplikovaný.
Jsem si jistý, že rozdíl je poznatelný, ale moje mysl nepracuje, protože tahle vesnice je prostě trapná!
Zpomaluji jako vy.
Važně.
Je to tady.
- Pomoz jí, seš doktor. - Ty seš Doktor!
- To je dobrý, jsme doktoři. - Co budeme dělat?
Ne, není to tady.
Cože?
Tohle je teď můj život, a to dělá tvůj názor na něj nepodstatnej.
Takže neříkej, že je trapnej, jo?
- Promiň. - Jo.
Takže nebudeme už chodit kolem horké kaše.
Mám tahle vypadat: budu mít dítě!
Ne, ne. Hormony se zdají pravé, ale ne. Jde mi o Roryho copánek.
Ty ho podržíš a já to ušmiknu?
Říká muž v motýlku.
Motýlky jsou cool.
Nevím jak vy, ale paní Poggitovou bych jako paní na hlídání nenajal.
Co to dělá?
Co má za lubem?
Ale ne. A jdeme na to.
Je opravdu zima. Nemáš nějaké teplé oblečení?
No a co, že je zima?
Musíme zjistit, o co jí jde.
Promiň. Promiň.
Támhle by něco mělo být. Jdi se podívat.
Chci ten druhý život.
Ten, ve kterém jsme šťastní a usazení. A čekáme dítě.
Ale nevrtá ti hlavou, jestli to je skutečnost, proč jsme se tohohle vzdali?
- Proč by to někdo dělal? - Protože tu mrzneme k smrti?
Doktor to opraví.
Dobře. Protože se budeme brát?
Ale vždyť i tak se můžeme vzít. Jednou.
Ty to už nechceš.
Myslel jsem, že sis zvolila mě, ne jeho.
- Ty si nikdy nevěříš. - Utekla jsi s jiným mužem.
Ale ne takhle.
- Bylo to noc před naší svatbou. - Jsme ve stroji času.
Je to noc před naší svatbou tak dlouho jak budeme chtít.
Jednou musíme dospět.
Říká kdo?
Rory, toč s tím.
Amy, mohla bys tohle napojit k monitoru, prosím?
Slíbili jste mi úžasné světy. A místo toho tu mám rozbité topení
a podivnou kuchyňskou věcičku.
Je to generátor. Toč s tím.
Nestačí to. Rory, toč.
Proč jde Pán Snů po tobě? Proč my?
- Kde jsme. - V průšvihu.
Co je tohle?
Hvězda. Chladná hvězda.
Proto tu mrzneme. Není to závada topení.
Plujeme přímo k chladnému slunci.
To je naše smrtelné nebezpečí v této verzi reality.
Takže tohle musí být sen.
Chladné hvězdy nejsou. Hvězdy hoří.
- Tahle taky. Jenom hoří chladem. - Je to vůbec možný?
Nemůžu vědět všechno. Proč všichni očekávají, že jo? Vždycky.
Dobře, tohle je něco co jsi ještě neviděl. Takže, znamená to, že tohle je sen?
To já nevím.
Ale je to tu, a řekl bych, že máme tak 14 minut než do toho narazíme. Ale o to se nemusíme bát.
Protože víš jak nás z toho dostat?
- Protože umrzneme k smrti. - Tak co budeme dělat?
Zůstaneme v klidu. Nenechte se tím pohltit. Protože to může být jen bitva, kterou musíme prohrát.
- To jsi celý ty, že jo? - Co?
Jak co? Divná nová hvězda, 14 minut života a jen jeden člověk může všechno zachránit.
- Já chtěl jen pěknou vesnici a rodinu. - Oh, drahý Doktore.
Klesáš v oblíbenosti.
Byl jeden starý doktor z Gallifrey,
který zahodil celý svůj život,
zklamal své přátele a…
Ale, ne. Došel nám čas.
Nebuďte tam moc dlouho.
Nebo se probudíte mrtví.
- Kam zmizeli děti? - Nevím. Asi skončila přestávka.
Vidíš, tohle je skutečnost.
Prostě to cítím. Ty ne?
- Přijde mi to oboje skutečný. - Mě to přijde tady.
Je to tak…
klidné a uvolněné.
Nic špatného by se tu nemohlo stát.
To nejsem úplně já, co?
Byla bych šťastná, usadit se v místě s hospodou, dvěma obchody a opravdu špatným amatérským divadlem?
Proto jsem otěhotněla, abych nemusela vidět jak hrajou Oklahomu.
Doktore, co to děláš? A co jsou tyhle kupky prachu?
Přestávka rozhodně skončila.
- Pane bože. - Co se jim stalo?
Řekl bych, že oni.
Jsou to jen staří lidé.
Ne. Jsou to hodně staří lidé.
Promiň, Rory, ale nemyslím si, že je držíš na živu právě ty.
Zdravím, vidláci. Co to je? Útok starých lidí?
Oh, to je pitomost.
To prostě musí být sen, že jo? Co myslíš, Amy?
Skočme prostě všichni pod autobus a probuďme se v TARDIS. Jdi první.
- Nech jí na pokoji! - Ještě jednou.
Miluju, když tohle dělá.
vysoký temný hrdina, "Nech jí na pokoji!"
- Tak jí nech! - Jo, to nebylo tak záživný.
Ale já vím, kde tvoje srdce leží, že ano, Amy Pond?
Sklapni.
Prostě sklapni a nech mě na pokoji.
Ale poslouchej, jsi tam.
Náš nezbedný Doktor miluje zrzky. Už ti řekl o Alžbětě První?
No, myslela si, že je první…
Přestaň. Přestaň se vším. Vím, kdo jsi.
- Ale nevíš. - Ale vím.
Nemám ponětí, jak to, že jsi tady, ale je jen jedna osoba
ve vesmíru, která mě nenávidí tolik jako ty.
Mě si nevšímej.
Možná by ses měl starat o ně.
- Ahoj. - Ahoj.
Zajímalo nás, kam jste zmizeli. A jak koukám, tak pro posily.
- Jste v pořádku? Vypadáte trochu napjatě. - Zdravím, Pane Nainby!
Pan Nainby vedl cukrářství. Dával mi karamely zadarmo.
Zapomněl jsem vám poděkovat?
- Jak to udělal? - Řekl bych, že není sám sebou.
Nezabydlujte se tady. Možná, že budete muset běžet. Rychle.
Nemůžeme si s nimi jen promluvit?
Má v puse oko!
Má sobě celé stvoření. Všichni z nich. Bylo tam již několik let, žijící a čekající.
To je nechutný.
Nebudou vykukovat i z jiných míst, že ne?
Utíkejte! Dobře, nechte je. Mluvte semnou.
Mluvte semnou. Jste Eknodinové.
Hrdá, starověká rasa, jste lepší než tohle.
Proč se tu schováte? Proč nejste doma?
- Byli jsme vyhnáni z naší pl… - Planety namyšlenými sousedy.
- Takže jsme… - Žili zde uvnitř starých lidí celé…
roky. Není divu, že žijí tak dlouho. Udržujete je na životě.
Byli jsme ponížení a zničeni.
Teď uděláme stejnou věc jiným.
Dobře, to dává smysl, řekl bych.
Dost důvěřivé, mohlo by to být skutečné.
Dobré ráno.
Musíte opustit tuto planetu.
Počkej! Zastav!
Po tom všem co jsem udělal pro důchodce v této vesnici.
Tohle je šílený. Milujeme mě. Vyléčil jsem jí z deprese, je to milá stará dáma.
Paní Hammillové, nerozumíme…
Tohle zvládnu, cvalíčku. Takže…
Nemůžu jí praštit.
Majzni jí!
Utekli jsme.
Opustili jsme Doktora. Už mi nikdy neříkej cvalíčku.
Neviděli jsme ho celé roky, a nějak nejsme propojení
- tak jako dřív, a pak se za nás obětuje. - No tak, bude v pořádku.
Vždyť znáš Doktora. Je to Pan Cool.
Miluju řeznictví, ty ne?
Musíme je používat, nebo je zavřou.
Ale ty jseš nespíš vegetarián, ty jeden velkej neučesanej srabe.
Ticho buď. Mám práci.
Možná by ses měl trochu prospat.
Oh, momentíček. Když teď usneš, několik desítek
naštvaných důchodců tě zničí za pomocí svého vnitřního oka.
Prsty v uších? Geniální!
Co bude dál? Budeš křičet fůj?
Vstupte, vstupte.
Ano, napětí by se dnes mohlo opravdu krájet.
Krájet. Chápeš?
Tyhle vtipy jsou na tebe moc co?
Moment, počkejte…
Nemůžu se na to koukat.
- Je tu větší zima. - Musíme se dohodnout, co je sen.
- Tohle tady je sen. - Mohl by mít pravdu.
Věda je tu celá špatná. Hořící let?
Ne, ne, ne led může hořet, pohovky můžou číst, je to velký vesmír.
Musíme se dohodnout, kterou bitvu prohrajeme. Všichni, hned.
Dobře, který svět je podle tebe skutečný?
- Tenhle! - Ne, ten druhej!
- Jasně, ale odporujeme si nebo se přetahujeme? - Přetahujete o co?
Devět minut do dopadu.
- Jaká je teplota? - Venku? Kolik máš nul? Uvnitř?
Nemám ponětí, ale necítím své nohy a… další části.
Řekl bych, že všechny moje části jsou v pohodě.
Tohle není soutěž.
Nemůžeme zavolat o pomoc?
Jo, protože vesmír je opravdu malí, a někdo bude určitě hned za rohem.
Nasaďte si to, oba.
Oh, pončo. Největší zločin proti módě od kožených kalhot.
A je to.
Moji chlapci… moji pončo chlapci.
Pokud máme umřít, umřeme vypadající jako Peruánská folková skupina.
Neumřeme.
Ne, neumřeme, ale dochází nám čas.
Pokud usneme tady, jsme v průšvihu. Kdybychom se mohli rozdělit,
tak bychom měli aktivní činnost v obou světech, ale Pán Snů
pořád přepíná mezi těmito světy. Proč, proč? Kde je logika?
Dobrý nápad, vegetariáne. Rozdělíme vás,
abych si mohl promluvit s naší půvabnou společnicí.
Možná, že si jí nechám a vy můžete mít špičatý nosy
celou věčnost. A tak budete mít jistou určitou realitu.
- Slyšíš to? - Co? Ne.
Amy, neboj se, vrátíme se.
- Rory, Doktore, nepouštějte mě. - Ale, Amy. Neboj nuda nebude.
Ne, prosím, nechci být sama.
Promiň.
Promiň…
Promiň.
Dobře, kde to je?
Pomozte někdo!
Nemůžeš bydlet blízko obchodu, že ne?
To je v pohodě, to jsem já.
Pojďte, pojďte, pojďte. Rychle, rychle, sem.
Rychle, no tak, naskočte. Rychle sem, rychle. Pospěšte.
Jsme tu?
Rychle, pojďte, rychle, všichni, všichni dovnitř.
Ubohá Amy.
Pokaždé tě opustí, co?
Samotnou ve tmě.
Nikdy se ti neomluví.
To ani nemusí.
To je dobře,
protože to nikdy neudělá.
A teď tě tu nechal semnou.
Strašidelným, starým, nedůvěřivým já.
Může se stát cokoliv.
Kdo jsi?
A co chceš?
Doktor tě zná, ale neřekl mi, kdo jsi.
A vždycky mi všechno říká. Někdy mu to trvá, ale řekne mi to.
Takže, ty jsi něco jiného.
Oh, takže tohle myslíš, že jsi?
- Jediná osoba které věří? - Vlastně, jo.
Jediná dívka ve vesmíru, které Doktor všechno řekne?
- Ano. - Tak jak se jmenuje?
Takže, koho z nich by sis opravdu zvolila?
Podívej se na ně.
Utekla jsi s pohledným hrdinou.
Vzdala by ses ho opravdu kvůli neschopnému venkovskému doktorovi, který si myslí,
že jediná věc k zajímavosti stačí mít copánek?
- Nech toho! - Ale možná to je lepší než milovat a ztrácet Doktora.
Vyber si svět. A tahle noční můra skončí.
Poslechnou tě. To na tebe čekají.
Amini muži.
Amiina volba.
Všichni, ven, ven, ven!
Do kostela, správně. Neotevírejte dveře.
Je čas aby ses rozhodl. V obou světech.
Sbohem. Musím najít své přátele.
Přátele? Je to opravdu to správné slovo, pro lidi, které získáváš?
Přátelé jsou lidé, s kterými zůstaneš v kontaktu.
Tvoji přátele tě už nikdy víc nevidí, poté co dospějí.
Starý muž preferuje společnost mladých, nebo se pletu?
Dobře…
- Jak jsem se sem dostala? - Nesl jsem tě sem.
Asi budeš mít pár modřin.
- Kde je Doktor? - Nevím.
Chci pro tebe něco udělat.
Začínala jsem to mít ráda.
To je dobrý, musel jsem se zastavit v řeznictví.
- Co budeme dělat? - Nevím.
Myslel jsem, že mrazivá TARDIS je skutečnost, ale teď už si nejsem jistej.
- Myslím, že je dítě na cestě. - Vážně?
Copak bych si to teď vymýšlela?
No měla jsi v minulosti pár okamžiků… … kdy jsi byla velice kouzelná.
- Proč nás tak moc chtějí zabít? - Bojí se. Strach vytvoří divošství.
Rory!
- Ne! Ještě nejsem připravenej! - Zůstaň!
Postarej se o děťátko.
Ne.
Vrať se.
Zachraň ho.
Všechny zachráníš. Vždycky to tak je.
Tohle přece děláš.
Ne vždy.
Je mi to líto.
Tak k čemu potom jsi?
Tohle je sen.
Rozhodně tohle je sen.
Když tu umřeme, probudíme se, jo?
Pokud prostě neumřeme.
Tak jako tak, tohle je má jediná šance ho znovu vidět.
- Tohle je sen. - Jak to víš?
Protože jestli je tohle skutečnost, tak to nechci. Nechci to.
- Proč neútočí? - Buď proto, že je to jen sen,
nebo protože vědí, co chceme udělat.
Buď si jistá. Tohle by mohl být skutečný svět.
Nemůže být. Rory tady není.
Nevěděla jsem to. Nevěděl, nevěděla, upřímně doteď jsem to nevěděla.
Chci s ním být.
Dobře.
Miluju Roryho a nikdy jsem mu to neřekla, ale teď je pryč.
Takže… zvolili jste si tento svět.
Dobrá práce. Zvolili jste si správně.
A zbývaly pouhé sekundy.
Jsem fér. Tak vás trochu zahřejeme.
Doufám, že jste si to užili.
Všechno to vzešlo z vaší představivosti, takže vás nechám o tom uvažovat.
Byl jsem poražen.
Stáhnu se.
Sbohem.
Něco se stalo. Já…
Co se mi to stalo?
Já…
Oh.
Oh, jasně.
Tohle je fajn.
To se mi líbí.
Řekl jsem něco?
Mohla bys mě říct, co to bylo abych to mohl použít v nouzi?
A možná o narozeninách.
- Co to děláme? - Hodlám vyhodit TARDIS do povětří.
- Cože? - Všimli jste si, jak byl Pán Snů nápomocný?
Byla tu dezinformace,
odváděl naší pozornost, měl jsem chuť ho praštit.
Ale taky pořád chtěl abychom zvolili mezi snem a realitou.
- Co to děláš? - Doktore, Pán Snů se vzdal.
- Tohle není sen! - Ale je!
Zastav ho!
Ledově hořící hvězda. Dej mi pokoj!
Pán Snů nemá nejmenší sílu nad skutečný světem.
- Nabízel nám volbu mezi dvěma sny. - Jak to můžeš vědět?
Protože vím kdo to je.
Nějaké otázky?
Co to je?
Trochu psychického pylu z Louk Svící na Karass don Slava.
Musel tu být zaseklí už roky.
Spadnul do časového rotoru, zahřál se a připravil pro nás sen.
Takže tohle byl Pán Snů?
Tyhle malé částečky?
Ne, ne. Ne.
Nebylo to jasné? Pán Snů jsem byl já.
Psychický pyl se živý myslí.
Živí se na všem temném ve vás.
Což mu dává hlas, který jde proti vám.
Je mi 907.
- Mám toho v sobě spoustu. - Ale proč se neživil i na nás?
Temnota ve vás dvou? Ten by za chvíli umřel hlady.
Vybírám si své kamarády pečlivě.
Jinak bych zůstal sám se sebou, a víte, jak by to pak vypadalo.
Ale ty věci co o tobě řekl.
Nemyslíš, si, že je něco z toho pravda, že ne?
Amy, právě teď se bude chtít Rory na něco zeptat…
A věřím, že to co mu odpovíš, mu změní život. Takže svou pozornost obrať na něj.
- Jo. Vlastně, jo. - Tak vidíš.
Protože co nechápu je, vyhodili jsme TARDIS do povětří to ukončilo ten sen,
co ukončilo ten druhej?
- Vybourali jsme se v dodávce. - Oh, jasně. To si nepamatuju.
- Ne, u toho jsi nebyl. To už jsi byl… - To už jsem byl co?
Mrtvý. Umřel jsi v tom snu. Paní Poggitová tě zabila.
Dobře.
Ale jak jste věděli, že je to sen? Předtím než jste se vybourali.
Jak jste věděli, že prostě neumřete?
Nevěděli.
Oh.
Jo.
- Oh. - Jo, "Oh."
Takže…
Kam poletíme teď?
Nebo bych si měl jít na chvíli zaplavat do bazénu?
Nevím.
Kamkoliv. Jsem šťastný tak jako tak.
Je to jen na Amy.
Amiina volba.
PŘÍŠTĚ
Země je nějaká divná.
Hroby tu požírají lidi.
- Zastavili jste to vrtání, že jo? - Ano.
Tak proč ho pořád slyším?
Doktore, co to bylo?
Ty monstra přicházejí?
Za těchto okolností, bych navrhnul…
Utíkat!
Amy! Mám tě!
Amy, ne! Ne!
- Už jste tyhle monstra potkat? - Jo.
- Bál jste se jich? - Ne.
Oni se báli mě.
Překlad: Blackthunder
www.doctorwho.cz