"JEDENÁCTÁ HODINA"
Milý Santo, děkuji ti za ty panenky, tužky a rybu.
Jsou Velikonoce, tak doufám, že jsem tě nevzbudila.
Ale je to naléhavé.
V mé zdi je prasklina.
Teta Sharon říká, že je to normální prasklina, ale…
vím, že není. Protože jsem slyšela hlasy.
Takže mohl bys prosím, prosím, poslat někoho to spravit?
Nebo policistu. Nebo…
Hned se vrátím.
Díky, Santo.
Mohl bych dostat jablko?
Nemůžu myslet na nic jiného. Jablka.
Miluji jabka. Asi na ně mám opravdu chuť.
To je nové. Nikdy předtím jsem neměl chutě.
Páni!
Koukni na to.
Jste v pořádku?
Jenom jsem spadl. Úplně dolů, přímo do knihovny.
- Musel jsem sem vyšplhat. - Jste promočený.
Byl jsem v bazénu.
- Říkal jste, že jste byl v knihovně. - A tam je ten bazén.
- Vy jste policista? - Proč?
- Volala jsi snad policistu? - Přišel jste kvůli té prasklině ve zdi?
Jaké prask-…?
Jste v pořádku, pane?
Jo, jsem v pohodě. Je to dobrý.
Tohle je naprosto nor-…
Kdo jste?
Zatím nevím…
... ještě vařím.
Děsí tě to?
- Ne, jen to vypadá trochu divně. - Ne, ne, ne. Myslím tu prasklinu ve zdi.
- Děsí tě? - Ano.
Tak tedy, nebudeme ztrácet čas.
Já jsem Doktor. Udělej vše, co ti řeknu,
nepokládej pitomé otázky a nikde se netoulej.
Není Vám nic?
Brzké dny.
Řízení je trochu mimo.
Když jste Doktor, proč máte na budce napsáno 'Policie'?
To je nechutné. Co to je?
- Jablko. - Jablka jsou hnus, nesnáším je.
Říkal jste, že je milujete.
Ne, ne, miluju jogurt. Jogurt mám nejradši. Dej mi jogurt.
Nesnáším jogurt. Je to jen cosi s kousky uvnitř.
- Říkal jste, že ho máte nejradši. - Nová pusa, nová pravidla.
Je to jako jíst poté, co si vyčistíš zuby, všechno chutná div-…!
Co se děje? Co je to s Vámi?
Se mnou? Já za to nemůžu. Proč mi nemůžeš dát pořádné jídlo?
Jsi Skotka. Usmaž mi něco.
Á! Slanina!
Slanina.
To je slanina.
Snažíš se mě otrávit?
Á, vidíš? Fazole.
Fazole jsou zlo! Zlé, zlé fazole!
Chleba s máslem.
To je ono.
A nevracej se!
Je tu nějaká mrkev.
Mrkev? Pomátla ses? Ne, počkej.
Vím, co potřebuju. Potřebuju… potřebuju… potřebuju…
Rybí prsty a pudink.
- Vtipný. - Vážně?
Dobřě. Vtipný je dobré.
- Jak se jmenuješ? - Amelia Pond.
To je skvělé jméno.
Amelia Pond, jméno jako z pohádky.
Jsme ve Skotsku, Amelie?
Ne. Museli jsme se přestěhovat do Anglie.
Je to tu na prd.
A co tvoje máma a táta? Jsou nahoře?
Divím se, že jsme je nevzbudili.
Nemám mámu ani tátu.
Jenom tetu.
Já nemám ani tetu.
To máš štěstí.
Já vím.
Takže, tvoje teta...
Kdepak je?
Pryč.
To tě nechala samotnou?
- Nebojím se. - Ty se nebojíš ničeho.
Z oblohy spadne budka, z ní vyleze chlápek, který jí rybu s pudinkem,
a koukni na sebe, jen si tu sedíš.
- Takže, víš co si myslím? - Co?
Ta prasklina ve zdi musí být sakra strašidelná.
Je to tu jako po výbuchu.
Ne opravdovém,
i když i to by se mohlo stát.
Dřív jsem neměla ráda jablka, tak na ně máma dělávala obličeje.
Tvoje máma zní dobře. Nechám si to na později.
Tahle zeď je pevná a ta prasklina nejde skrz celou zeď...
Takže otázka je: odkud jde ten průvan?
Miš maš. Víš co je ta prasklina?
Co?
Je to prasklina.
A řeknu ti něco vtipného, když zboříš tuhle zeď,
tak ta prasklina zůstane pořád na stejném místě, protože není ve zdi.
- Kde teda je? - Všude.
Ve všem. Je to trhlina v kůži světa.
Dvě části vesmíru a času, které se neměly nikdy dotknout,
stlačené k sobě…
... přímo zde ve zdi tvého pokoje.
- Neslyšíš občas něco? - Hlas? Ano.
Vězeň Nula uprchl.
- Vězeň Nula? - Vězeň Nula uprchl.
To jsem slyšela i já. Co to znamená?
Vězeň Nula uprchl.
To znamená, že na druhé straně téhle zdi je vězení
a ztratili vězně. Víš, co to znamená?
Co?
Potřebuješ lepší zeď.
Jediná možnost jak uzavřít tu trhlinu, je otevřít ji naplno.
Síly se invertují a samo se to zavře.
- Nebo… - Co?
Víš, jak ti dospělé říkají, že všechno bude v pořádku
a ty si myslíš, že nejspíš lžou, aby ses cítila líp?
Ano.
Všechno bude v pořádku.
Vězeň Nula uprchl.
Haló?
Zdravím.
Co to je?
Tak. Vidíš? Říkal jsem, že se to zavře. Jako nová.
Co to bylo?
- To byl Vězeň Nula? - Ne. Myslím, že to byl jeho strážce.
Ať to bylo cokoliv, poslalo mi to zprávu.
Psychopapír přijal miloučký vzkaz.
"Vězeň Nula uprchl."
Ale proč nám to říká?
Ledaže…
Ledaže co?
Ledaže by Vězeň Nula utekl sem.
Ale to nemohl.
Věděli bychom to.
Je to těžké. Zcela nové já, ještě nic nefunguje.
Ale jako by mě něco unikalo…
... v koutku…
... mého oka.
Ne, ne, ne, ne, ne, ne!
Musím zpátky!
Motory se přehřívají! Bouchne to!
Je to jen budka jak by mohla mít motory?
To není budka!
Je to stroj času!
Co? Doopravdy?
Máte skutečný stroj času?
Pokud to neopravím tak už ho moc dlouho mít nebudu.
Skok 5 minut do budoucnosti by měl stačit.
- Můžu jít taky? - Ještě tam není bezpečno. Vydrž 5 minut.
Vydrž 5 minut, budu hned zpět!
To říkají lidé pořád.
Jsem snad lidi?
Vypadám snad jako ostatní lidi?
Věř mi.
Já jsem Doktor.
Geronimo!
Amelie! Amelie, už jsem na to přišel. Už vím, co mě unikalo!
Musíš odtamtud zmizet!
Amelie? Amelie, jsi v pořádku? Jsi tam?
Vězeň Nula je tady.
Vězeň Nula je tady! Vězeň Nula je tady! Rozumíš mi? Vězeň Nula je…
Takže. Všichni najednou volali, to mi chcete říct?
Všichni pacienti v kómatu? Rozumíte tomu, že jsou v kómatu, že ano?
- Nemůžou mluvit. - Ano, Dr. Ramsden.
Tak proč plýtváte mým časem?
- Protože volali vás. - Mě?
Doktor...
Doktor... Doktor...
Doktor...
Běloch, něco přes dvacet, vloupání. Pošlete mi nějaké posily, mám ho spoutaného.
Hej, ty! Ani se nehni.
Pálka. Dostal jsem kriketovou pálkou.
Vloupal ses sem.
Hned je to lepší. Zcela nové já, praštění do hlavy. To jsem potřeboval.
Nechceš zmlknout?
- Posily jsou na cestě. - Moment, ty jsi policistka?
A ty ses sem vloupal. Chápeš, jak to chodí?
- Ale co tu děláte? Kde je Amelia? - Amelia Pond?
Jo. Amelia. Malá Skotka. Kde je?
Slíbil jsem jí, že se vrátím za pět minut, ale motory se přehřívaly, asi jsem skočil trochu dál.
Stalo se jí něco?
Amelia Pond tu už dlouho nebydlí.
Jak dlouho?
Šest měsíců.
Ne, ne, ne! Nemohl jsem být 6 měsíců pryč.
Řekl jsem jí pět minut. Slíbil jsem to.
Co se jí stalo? Co se stalo Amelii Pond?
Seržante, to jsem zase já. Pospěšte si, tenhle chlap ví něco o Amelii Pond.
- Pochybuji, že byli při vědomí - Dr. Ramsden, je tu další... vtipná věc.
Ano, já vím. Dr. Carver mi řekl o vaší konverzaci.
Byli jsme s vámi velmi trpěliví, Rory. Jste dobrý asistent, ale proboha!
Viděl jsem je.
Tito pacienti jsou pod nepřetržitým dohledem! Všimneme si i změny jejich tlaku.
Není možné, abyste je viděl toulat se po vesnici! Proč mi dáváte telefon?
Má to i foťák.
Měl byste si vzít volno, Rory. Spoustu volna.
Od teď. Teď!
Musím mluvit s kýmkoliv, kdo tu bydlí. Hned!
- Já tu bydlím. - Ale ty jsi od policie.
Ano, a tady bydlím. Máš s tím snad problém?
Kolik je tu pokojů?
Promiň, cože?
Kolik je pokojů na tomhle patře? Spočítej je.
Proč?
Protože to změní tvůj život.
Pět.
Jeden, druhý, třetí, čtvrtý, pátý.
Šest.
Šest?
Podívej se.
Kam?
Přesně tam, kam se nechceš podívat,
tam kam se nikdy nedíváš. Koutkem svého oka. Podívej se za sebe.
To… to není možné.
Jak by mohlo?
Kolem dveří je filtr proti povšimnutí. Viděl jsem ho, když jsem tu byl minule.
Měl bych to zacelit.
To je celý pokoj. Pokoj, kterého jsem si nikdy nevšimla.
Filtr to nedovolil. Něco se sem přišlo schovat.
Pořád se tu schovává a ty mě musíš odpoutat!
- Nemám klíč, ztratila jsem ho. - Jak jsi ho mohla ztratit?
Nepřibližuj se k těm dveřím!
Nedotýkej se jich!
Poslechni mě! Neotevírej ty…
Proč mě nikdo nikdy neposlouchá?
Mám snad tvář, kterou nikdo neposlouchá?
Zase…?
Můj šroubovák, kde je? Stříbrný, s modrým koncem.
Kam zmizel?
Nic tu není.
Ať je to cokoliv zabránilo ti to vidět celou místnost. Proč myslíš, že bys to měla vidět?
A teď prosím, vrať se sem!
- Stříbrný, modrý na konci? - Můj šroubovák, jo.
Je tady.
Musel se tam zakutálet.
Jo. To musel.
A pak musel vyskočit na stůl.
Zmiz odtamtud!
Ven!
Zmiz odtamtud!
Co to je? Co to děláš?
Nic tu není, ale…
Koutkem tvého oka.
Co je to?
Nechtěj to vidět. Když zjistí, že jsi ho viděla, zabije tě.
Nekoukej na to.
Nedívej se.
Ven!
Dej mi to!
Co ti to ten zlý mimozemšťan udělal?
- Dveře to zadrží? - Oh, jo, jo, jasně!
Je to interdimensionální multiform z vesmíru; a ti se všichni bojí dřeva.
Co to je? Co to dělá?
Nevím, obléká se? Utíkej. Prostě jdi. Tvoje posily se blíží a já budu v pohodě.
Žádné posily nejsou!
Slyšel jsem tě mluvit do vysílačky. Volala jsi pro posily.
Předstírala jsem to. Tohle je jen hračka.
- Ale vždyť jsi policistka. - Jsem pusogram!
- Ale to je... - Ne není. Koukni na obličeje.
Co? Promiň, ale co?
Je to jedno stvoření. Jedno stvoření převlečené za dvě.
Chytrý multiform.
I když mu to moc nejde. Trochu jsi spletl hlasy, ne?
A odkud máš předlohu? Potřebuješ psychické spojení.
Jak jsi to udělal?
Zůstaň!
My dva jsme v bezpečí. Víš proč? Poslala pro posily.
- Neposlala jsem pro ně! - Já vím, to byla chytrá lež k zachránění našich životů.
Dobře, jo! Žádné posily.
A proto jsme v bezpečí. My dva pro tebe nejsme žádná hrozba.
Kdybychom MĚLI posily, musel bys nás zabít.
Pozor, Vězni Nula. Lidské obydlí je obklíčené. Pozor, Vězni Nula…
- Co to je? - To budou naše posily. Dobře, ještě jednou.
Máme posily, a proto jsme rozhodně v bezpečí!
Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
Jsme v bezpečí až na to, no, zpopelnění.
Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
Funguj, funguj, funguj! No tak!
Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
Běž!
...lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
- Pusogram? - Jo, pusogram! Co se děje?
Proč sis hrála na policistku?
Vloupal ses mi do domu! Bylo to buď tohle, nebo francouzská služebná.
Co se děje? Řekni mi to!
Řekni mi to!
Mimozemský trestanec se schovává v tvém pokoji pro hosty maskovaný za chlápka se psem
a jiní mimozemšťani ti chtějí zpopelnit dům. Nějaké otázky?
- Ano. - Já taky. Ne, ne, ne!
Ne! Tohle mi nedělej, ne teď! Pořád se přestavuje. Pusť nás dovnitř.
Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
- Jdeme. - Ne počkej, vydrž.
Vydrž, vydrž, vydrž! Ta bouda!
Tu jsem zničil, když jsem tu byl minule. Byla zničená.
- Tak je tu nová. Jdeme. - Ale tahle je stará. Alespoň 10 let.
12 let. Nemám zpoždění 6 měsíců, ale 12 let.
- Už jde. - Řekla jsi šest měsíců.
- Proč jsi řekla šest měsíců? - Musíme jít.
Tohle je důležité. Proč jsi řekla šest měsíců?
Proč jsi řekl pět minut?!
- Co? - Jdeme.
- Co? - Jdeme!
Co?
Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
- Ty jsi Amelia. - Ty máš zpoždění.
- Amelia Pond, ta malá holka. - Jsem Amelia a ty jdeš pozdě.
- Co se stalo? - 12 let.
Praštila jsi mě pálkou!
- 12 let. - Pálka.
12 let a 4 psychiatři.
- Čtyři? - Kousala jsem je.
- Proč? - Říkali, že neexistuješ.
Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
Ne, ne, ne no tak.
Co? To nás upozorňuje auto se zmrzlinou?
- Co to je? Proč to pouštíte? - Měla by hrát Claire De Lune.
Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
Doktore, co se děje?
Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
Opakuji: Vězeň Nula opustí ... lidské obydlí,...
... nebo ... lidské obydlí bude ... zpopelněno.
Zdravím! Odpusťte ten vpád; opravujeme televize v této lokalitě.
A řešíme zločiny.
Koukneme se na to.
Zrovna jsem chtěla volat.
Je to na každém kanálu.
Ahoj, Amy.
Teď jsi policistka?
- No, občas. - Myslela jsem, že jsi sestřička.
Můžu být sestřička.
- Nebo jeptiška. - Střídám povolání.
Amy, kdo je tvůj kamarád?
Kdo je Amy? Vždyť jsi Amelie.
Jo, ale teď jsem Amy.
Amelie Pond. To bylo skvělé jméno.
- Trochu jak z pohádky. - Já vás znám, že ano?
Někde jsem vás už viděla.
Mě ne. Zbrusu nová tvář…
Mám jí dneska poprvé. A co to je za práci: Pusogram?
Chodím na párty a líbám lidi.
- V oblečku. Je to sranda. - Před pěti minutami jsi byla malá holka!
Jsi horší než moje teta.
Já jsem Doktor, jsme horší než jakákoliv teta.
A takhle se normálně nepředstavuji.
Repetez… Le Prisonnier… .. Zero wird der menschliche…
Dobře, je to všude v každém jazyce.
Vysílají to celému světu.
Co tam je? Co hledáš?
Dobře, planeta téhle velikosti, dva póly, máte základní žhnoucí jádro… Budou potřebovat 40% štěpící střelu.
Ale musí to nejdřív nabít, že jo?
Takže dejme tomu, středně velká vesmírná loď, to máme 20 minut.
Co myslíš, 20 minut?
Jo, 20 minut.
Máme 20 minut.
- 20 minut na co? - Ty jsi Doktor?
Je, že ano? Je to Doktor! Otrhaný Doktor.
Všechny ty kresby co jsi udělala, když jsi byla malá.
Otrhaný Doktor, to je on.
Kresby?
Babi, je to on, že ano?
- Je to vážně on! - Jeffe, sklapni! 20 minut do čeho?
… lidské obydlí bude zpopelněno. Opakuji…
Lidské obydlí. Nemluví o tvém domě, mluví o téhle planetě.
Někde tam nahoře je vesmírná loď, A ta hodlá zpopelnit tuhle planetu.
... bude zpopelněno.
Opakuji: Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
20 minut do konce světa.
… lidské obydlí bude zpopelněno. Opakuji: Vězeň Nula opustí…
… lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
Opakuji: Vězeň Nula opustí lidské obydlí, nebo lidské obydlí bude zpopelněno.
Co je tohle za místo? Kde to jsem?
- Leadworth. - Kde je zbytek?
Tohle je všechno.
- Je tu letiště? - Ne.
- Nukleární elektrárna? - Hm, ne.
- Ani malá? - Ne.
- Nejbližší město? - Gloucester… půl hodiny autem.
Nemáme půl hodiny, máme auto?
- Ne. - No tak to je super.
Fantastický! Mám 20 minut na záchranu světa
… a mám tu poštu!
A ta je zavřená!
Co je tohle?
To je kačák.
Proč tu nejsou kachny?
Nevím, nikdy tu nejsou.
Tak jak víš, že je pro kachny?
Prostě je. Co na tom sejde?
Nevím… Jak bych mohl?
Je moc brzy…
ještě nejsem připravený… nejsem hotový!
Co se děje? Proč se zatmělo?
- Co to je se sluncem? - Nic.
Koukáš na něj skrz silové pole.
Zapečetili vaši vyšší atmosféru a teď chtějí uvařit planetu.
A tady jsou. Lidská rasa.
Blíží se konec a jako obvykle, skrz foťáky.
Tohle není pravda, že ne?
- Jen si ze mě střílíš. - Proč bych to dělal?
- Řekl jsi mi, že máš stroj času. - A ty jsi mě věřila.
A pak jsem vyrostla.
No, to jsi neměla dělat. Ne, moment, ticho, počkej.
Nevšimnul jsem si toho. Viděl jsem to, ale nevšimnul si. Co jsem to viděl?
Viděl jsem… Co jsem to viděl?
Viděl jsem.
20 minut.
To zvládnu.
Za 20 minut planeta shoří.
Běž se rozloučit se svými milovanými nebo tu zůstaň a pomoz mi.
Ne.
Promiň?
Ne!
Amy, ne, ne! Co to děláš?
- Zbláznila ses? - Kdo jsi?
- Ty víš, kdo jsem. - Vlastně ne. Kdo jsi?
Koukni se na oblohu! Do konce světa zbývá 20 minut.
- No, tak to radši mluv rychle. - Amy, budu to auto potřebovat.
Jistě, za chvilku. Běžte si dát kafe.
Jistě, ano.
Chytej.
Já jsem Doktor.
Jsem cestovatel časem.
Všechno, co jsem ti řekl před 12 lety, je pravda.
Jsem skutečný. To, co se děje na obloze, je skutečné.
A jestli mě nenecháš jít, všechno co znáš, skončí.
Nevěřím ti.
Jenom 20 minut.
Jen mi věř 20 minut.
Koukni na to. Čerstvé jako v ten den, kdy jsi mi ho dala.
A ty víš, že je to to stejné.
Amy. Věř mi 20 minut.
- Co budeme dělat? - Zastavíme toho zdravotníka.
Slunce vyhasíná a ty si fotíš muže se psem? Proč?
- Amy? - Ahoj! Oh, tohle je Rory, je to… kamarád.
- Přítel. - Tak trochu.
Muž se psem, proč?
- Panebože. To je on. - Prostě mu odpověz, prosím.
Ale to je on. Doktor. Otrhaný Doktor.
Jo, vrátil se.
- Ale byl je pohádka. Jenom hra. - Muž se psem, proč? Povídej!
Pardon. Protože tu nemůže být.
- Protože je v nemocnici v kómatu. - Je v nemocnici v kómatu.
Jo.
Věděl jsem to. Multiform, víš?
Převleče se za cokoliv, ale potřebuje živé tělo.
Psychické spojení s živoucí, ale spící myslí.
Vězeň Nula.
- Co, je tu i Vězeň Nula? - Jo.
Ta loď nahoře hledá mimozemskou technologii.
A není tak mimozemské jako sonický šroubovák.
Hej, vrať se! Vrať se!
Řekl bych, že si toho někdo všimne, nemyslíš?
Ne, ne, ne, to ne!
- Kam to letí? - Ne, vrať se, je tady!
Vrať se! Je tady, Vězeň Nula je tady.
Vrať se! Je tady, Vězeň Nula je…
- …tady. - Doktore!
Rozpustil se a zmizel do kanálu.
- No jasně, že jo. - Co budeme dělat teď?
Schovává se v lidské formě. Musíme ho dostat ven.
Žádná TARDIS ani šroubovák a 17 minut.
No tak, mysli. Mysli!
Barney? Barney…
Barney? Slyšíš mě, Barney?
Barney? Barney?
Takže tahle věc se schovávala v mém domě 12 let?
Mulitiformové můžou žít milénia. 12 let je pauza na svačinu.
Tak jak to, že ses objevil ve stejný den jako oni?
Hledají jeho, ale sledovali mě. Viděli mě skrz tu trhlinu, musí to spravit.
Jsou tu pozdě, protože jsem se opozdil já. Dej mi telefon.
- Jak to, že je skutečný? Nikdy nebyl! - Telefon, hned, dej mi ho!
Byl jenom hra, byli jsme děti. Nutila jsi mě se za něj převlékat!
- Tohle všechno jsou pacienti v kómatu? - Jo.
Ne, tohle je multiform. Osm pacientů, osm převleků Vězně Nula.
Měl psa. To je někde pes v komatu?
Ten pacient v komatu sní o tom, že venčí psa, tak má Vězeň Nula psa.
Notebook!
Tvůj kamarád, jak se jmenuje? Ne tenhle, ten fešák.
- Díky. - Jeff.
No tak to dík.
Měl notebook v baťohu. Notebook. Velkej baťoh, pro velkej notebook.
Potřebuju Jeffův notebook.
Vy dva běžte do nemocnice, a dostaňte všechny pryč,
vyprázdněte celé patro. Zavolejte mi, až to bude.
Tvoje auto, jdeme.
Ale jak tu může být?
Jak tu Doktor může být?
- Ahoj, notebook, dej mi ho! - Ne, ne, ne, počkej!
To je v pohodě, dej mi ho.
Sakra! Najdi si holku, Jeffe.
- Babi. - Co tu děláte?
Slunce trochu blbne, takže teď, někde
se koná velká video konference.
Všichni experti na světě hromadně panikaří,
a víte, co potřebují?
Mě. A tady je máme.
Všechny velký hochy. NASA, Jodrell Bank, Tokijské vesmírné centrum,
- Patrick Moore. - Toho mám ráda.
Seženu vám jeho číslo,
ale pozor, je to ďábel.
- Nemůžeš se jim tak heknout do hovoru. - Že ne?
Kdo jste? Tohle je chráněný hovor, co to děláte?
Zdravím, já vím, měli byste mě vypnout. Ale než to uděláte koukněte na tohle.
- Tady to je taky. - Fermatův princip, důkaz
a tím myslím skutečný, který jste ještě neviděli.
Chudák Fermat, zabili ho dřív, než si to stačil zapsat.
Moje chyba, připletl jsem se tam.
A tady je starý, ale dobrý: Proč se elektrony hromadí.
A moje oblíbené,
cestování nadsvětelnou rychlostí, dva diagramy a vtip.
Podívejte se na obrazovky. Ať jsem, kdo jsem, jsem génius.
Podívejte se na slunce. Potřebujete všechnu pomoc, co můžete sehnat.
Dávejte pozor, přátelé.
Co to děláte, pane?
Píšu počítačový virus.
Velmi chytrý, super rychlý a tak trochu živý, ale klid.
Proč ho píšu na telefon? To máte fuk, zjistíte to.
Dobře, posílám to do všem vašich počítačů.
Ať to všichni, kteří pro vás pracují, pošlou úplně všude.
Přes email, SMSky, Facebook, Bebo, Twitter, přes radary. Přes cokoliv, co mají. Otázky?
- Kdo je ten váš přítel? - Patricku, klid!
- Co dělá ten virus? - Je to resetující příkaz, to je vše.
Zresetuje to počítadla, dostane se to na wifi a zresetuje všechna počítadla, co najde.
Hodiny, kaledáře. Všechno. Čip se posune na nulu přesně ve stejnou chvíli.
Ale, jo mohl bych lhát, proč byste mě měli věřit?
Nechám to vysvětlit svého kamaráda.
- Jeffe, ty jsi ten kamarád. - Cože?
Poslouchej mě. Za deset minut, budeš legenda.
Za deset minut ti budou všichni nabízet jakoukoliv práci budeš chtít.
Ale nejdřív musíš být nepřekonatelný!
Musíš je přesvědčit, aby ti věřili a donutit je pracovat. Tohle je ono, Jeffe.
Právě teď a tady.
Tohle je chvíle, kdy vzlétneš.
Dnes je den, kdy zachráníš svět.
- Proč já? - Je to tvoje ložnice.
A teď, jdi na to.
Dobře, lidi,
jdeme na to.
Jo, a vymaž si internetovou historii.
Něco se tam děje, nemůžeme se tam dostat.
Jo, ale co se děje?
Nevím. Nikdo to neví. Zavolej mu.
Volám mu.
Doktore? Jsme v nemocnici, ale nemůžeme se tam dostat. Ou!
- Co říkal? - Koukni se do zrcadla.
Ha-ha! Uniforma!
Už jsi na cestě?
Budeš potřebovat auto.
Neboj se. Jedno vozidlo jsem si sehnal.
- Strážníku. - Co se stalo?
Byl tu muž. Muž se psem.
Myslím, že Dr. Ramsdenová je mrtvá.
A sestry také.
- Jsi tam? - Jo.
- A Vězeň Nula taky. - Musíš odtamtuď zmizet.
Byl tak rozčílený. Pořád křičel. A ten pes,
byl tak velký. Přisahala bych, že byl vzteklý.
Prostě na všechny útočil.
Kam šel, neviděli jste ho? Už je pryč? Schovali jsme se na záchodě.
Oh, zase to pletu, že? To dělám pořád.
Tolik úst.
Panebože!
Amy? Amy, co se děje?
- Amy, mluv se mnou! - Jsme na komatickém oddělení. Ale dostává se sem.
- V jakém okně jste? - Cože? | - V jakém jste okně?
První patro nalevo, čtvrté od konce.
Ó, drahá. Malá Amelie Pond.
Viděl jsem tě vyrůstat.
12 let a ty jsi ani nevěděla, že tam jsem.
Malá Amelia Pond, čekající na svého kouzelného Doktora,
ale tentokrát ne, Amelio.
SKRČ SE!
Tak! Zdravím. Jdu pozdě?
Ne, tři minuty zbývají. Pořád mám čas.
Čas na co, Pane Času?
Sundej si ten převlek.
Za chvíli tě najdou. Nikdo neumře.
Tentokrát mě Atraxi zabijí.
A pokud mám umřít,
ať to tu shoří.
Dobře. Přišel jsi sem tím, že jsi otevřel trhlinu v prostoru a čase.
- Udělej to znovu. Prostě odejdi. - Já jí neotevřel.
Někdo to udělal.
Praskliny v kůži vesmíru…
ty nevíš, odkud pochází?
Nevíš to, že ne?
Doktor s TARDIS to neví. Neví to, neví to!
Vesmír je prasklý.
Pandorica se otevře.
Zavládne ticho.
A je to tu.
Podívej se na to.
Podívejte se na to!
Jo, já vím, jenom hodiny a co?
Ale víš co se teď děje?
V jedné malé ložnici pracuje můj tým.
Jeff a svět. A víš, co dělají?
Rozšiřují slovo po celém světě. Zatraceně rychle.
To slovo je venku.
A víš co je to za slovo?
To slovo je nula.
Takže, kdybych já byl nahoře na obloze v bitevní lodi,
sledující všechnu komunikaci na Zemi, bral bych to jako vodítko.
A když bych měl celou bitevní flotilu obklopující planetu,
byl bych schopen vystopovat starý dobrý počítačový virus až k jeho zdroji, víc jak pod jednu minutu?
Ten zdroj, mimochodem,
je přímo zde.
Ou! A myslím, že nás právě našli.
Atraxi jsou omezení.
Dokud budu v této formě, budou neschopní mě detekovat.
Vystopovali telefon, ne mě.
Ano, ale tohle je dobré. Tohle je má oblíbená část.
Víš, čeho je tenhle telefon plný?
Fotek tebe.
Každé formy, kterou jsi na sebe vzal.
Ou, a posílám jim to... právě teď.
A konečné skóre je: žádná TARDIS ani šroubovák,
dvě minuty k dobru.
Kdo je borec?
Už to nikdy neřeknu. Dobře.
Tak si vezmu novou formu.
Ale, nech toho, víš, že nemůžeš.
Trvá měsíce uskutečnit takové psychické spojení.
A já měl roky.
Ne! Amy?
Musíš vydržet. Amy!
Nespi! Musíš zůstat vzhůru, prosím!
Doktore?
Tak tohle je ubohé. Kdo to jako má být?
- To jsi ty. - Já? Takhle vypadám?
- To nevíš? - Náročnej den. Ale proč mě?
Jsi spojený s ní. Proč mě kopíruješ?
Nekopíruju.
Ubohá Amy Pond.
Pořád je uvnitř takové dítě.
Sní o kouzelném Doktorovi o kterém ví, že se vrátí zachránit ji.
Jaké jsi byl zklamání.
Ne, sní o mně, protože mě slyší.
Amy, nevnímej jen hlas, poslouchej!
Vzpomínáš si na ten pokoj, na ten pokoj u tebe doma, co jsi nemohla vidět?
Vzpomeň si, jak jsi šla dovnitř. Pokoušel jsem se tě zastavit, ale stejně jsi tam šla.
Šla jsi do toho pokoje.
Šla jsi dovnitř.
Amy…
...sni o tom, co jsi viděla.
Ne… ne… ne!
Skvělá práce, Vězni Nula.
Perfektní znázornění sebe sama.
Vězeň Nula je lokalizován.
Vězeň nula je chycen.
Ticho, Doktore.
Ticho zavládne.
Slunce je už zase normální, že?
To… to je dobře, ne? To znamená, že je konec.
Amy?
Jsi v pořádku? Jsi tu?
- Co se stalo? - Dokázal to. Doktor to dokázal.
Ne, nedokázal.
- Co to děláš? - Sleduju ten signál zpět.
- Předem se omlouvám. - Za co?
Za účet. Hej, neříkal jsem, že můžete jít!
Článek 57 Stínového Prohlášení.
Tohle je plně stanovená planeta typu 5
a vy jste ji chtěli spálit? Co…?
Mysleli jste si, že se nikdo nedívá?
Zpátky! Hned!
Dobře.
Teď jsem to dokázal.
Zavolal je právě zpátky?
Zachránil právě svět před mimozemšťany
a pak je všechny poslal zpět sem?
- Kam jdeš? - Na střechu.
Ne, moment.
- Co je tu? - Zachraňuji svět, potřebuji pořádnou košili.
K čertu s otrhaným.
Je čas hodit se do parády!
Zavolal jsi právě ufouny zpátky na Zem.
Pravý ufouny,
smrtící ufouny,
ufouny smrti, a teď se svlíkáš…
Amy, on se svlíká.
Tak se otoč, jestli ti to vadí.
A teď kradeš oblečení?
To oblečení někomu patří, víš?
Ty se neotočíš?
Ne-e.
Tak tohle byl dobrý nápad?
- Už odlétali. - To bylo fajn. Ale když už se nikdy nevrátí, bude to lepší.
No taaaak!
Doktor vás prohlédne.
Ty nejsi z tohoto světa.
Ne, ale docela dost jsem se tu nadřel.
Já ti nevím.
Co myslíš?
Je tenhle svět důležitý?
Důležitý? Co to má znamenat, důležitý?
Žije tu 6 miliard lidí; přijde ti to důležité?
Tady je lepší otázka. Je tenhle svět pro Atraxi hrozbou?
Ale, no tak. Monitorovali jste celou planetu.
Je tenhle svět hrozbou?
Ne.
Provinili se tito lidé jakýmkoliv zločinem podle zákonu Atraxi?
- Ne. - Dobře.
Ještě jedna. Jen jedna.
Je tenhle svět chráněný?
Protože vy nejste první, kteří sem přišli. Bylo jich tu už tolik!
A na co byste se měli zeptat…
… co se jim stalo?
Zdravím.
Já jsem Doktor.
Jednoduše:
Utíkejte!
To je ono?
Jsou už nadobro pryč? Co byli zač?
Dobře.
Co pro mě chystáš tentokrát?
No, podívej se na sebe!
Ty jsi ale sexy!
Podívej se na sebe!
Promiň, že jsem tak odběhnul.
Zbrusu nová TARDIS, je to vzrušující.
Jen jsem si skočil na Měsíc a zpátky jen abych jí zaběhnul.
Teď už je připravená na ty velké věci.
To jsi ty. Vrátil ses.
Jasně, že jo. Vždycky se vrátím.
- Co je na tom špatného? - A nechal sis to oblečení.
No, zachránil jsem svět, celou planetu,
asi už po milionté. Bez odměny. Jo, zastřel mě! Nechal jsem si oblečení.
Včetně motýlku.
- Jo, je fajn. Motýlky jsou fajn. - Ty jsi z jiné planety?
- Jo. - Dobře.
- Tak co říkáš? - Na co?
Na ostatní planety. Chceš si jich pár prohlédnout?
- Co to znamená? - To znamená…
No, to znamená… Pojď se mnou.
Kam?
Kamkoliv se ti zachce.
Všechny ty věci, nemocnice, vesmírné lodě, Vězeň Nula…
Oh, neboj. To je jen začátek. Bude toho mnohem víc.
Jo, ale ty věci, ty úžasné věci, to všechno…
- To bylo před dvěma rokama! - Ou…
Hups.
- Jo. - Takže to je… | - 14 let!
14 let od ryby s pudinkem.
Amy Pond, dívka, která čekala. Čekala jsi už dost dlouho.
Když jsem byla malá, řekl jsi, že je tam bazén a knihovna.
- A že ten bazén je v knihovně. - Jo.
Nejsem si jistý, jestli je tam pořád. Musím se podívat. Takže… jdeš?
Ne.
- Před 14 roky jsi jít chtěla. - Vyrostla jsem.
Neboj.
To brzo napravím.
Tak…?
Chceš něco říct? Nějaká připomínka?
Už jsem je slyšel všechny.
- Jsem v pyžamu. - O to se nestarej.
V šatníku mám spoustu oblečení.
A možná i bazén.
Takže… kdekoliv ve vesmíru a čase, cokoliv se kdy stalo či stane…
Kde chceš začít?
Ty si jsi tak jistý, že s tebou půjdu.
- Ano, to jsem. - Proč?
Protože jsi Skotská dívka v anglické vesničce,
- a já znám ten pocit. - Oh, vážně?
Všechny ty roky žiju tady, většinu mého života…
a ty máš pořád ten přízvuk. Jo, ty půjdeš.
- Vrátíme se do rána? - Je to stroj času. Můžeme se vrátit před pěti minutami.
- Proč? Co se děje zítra? - Nic. Nic. Jen… však víš, záležitosti.
Dobře tedy. Budeme na ty záležitosti zpátky včas.
Ó! Nový!
Nádhera.
Díky, zlato.
- Proč já? - Proč ne?
Ne, vážně. Chceš po mě, abych s tebou utekla uprostřed noci.
Je to férová otázka. Proč já?
Co já vím? Pro legraci. To musím mít důvod?
- Lidé mají vždycky nějaký důvod. - Vypadám snad jako lidi?
- Ano! - Cestoval jsem poslední dobou sám,
z mé volby, ale začal jsem si povídat sám se sebou. Pořád. Bolí mě z toho uši.
Jsi osamělý, tak proto. Jen kvůli tomu?
Jen kvůli tomu.
Slibuju.
Dobře.
Takže jsi v pořádku?
Protože občas tohle místo lidem trochu…
- víš…? - Jsem v pohodě.
To jen… Je tu celý svět, jak jsi řekl.
Všechno to je pravda. Myslela jsem si…
Začínala jsem si myslet, že jsi možná jen šílenec s budkou.
Amy Pond, je tu něco co bys měla vědět. Protože by jednoho dne na tom mohl záviset tvůj život.
Rozhodně jsem šílenec s budkou.
Ha-ha! Jo!
Sbohem, Leadworth. Ahoj, všechno!
BRZY
Jmenuji se Amy Pond.
Když mi bylo sedm, měla jsem imaginárního kamaráda.
Včera večer byl večer před mou svatbou
a můj imaginární kamarád se vrátil.
Kdekoliv a kdykoliv, cokoliv se kdy stalo či stane…
…kde chceš začít?
Kdekoliv chceš, kdykoliv chceš…
Ale mám podmínku: musí to být úžasné.
Teď to začne!
Možná byste se měli něčeho chytnout.
Už to začíná!
Řekněte mi celý plán!
Jednou to vyjde.
Jediná instrukce: V žádném případě mě nesledujte.
Budete ho sledovat?
No ovšem.
Protože, tohle je to co dělám
pokaždé, každý den, každou sekundu.
Tohle…
Držte se pevně…
protože to změní váš život.
Je jedna věc, kterou, pokud jste chytří, nikdy nechytíte do pasti.
Pokud si vážíte svého života.
Pokud se chcete dožít zítřka, je tu jedna věc, kterou nesmíte chytit do pasti…
… mě!
Překlad: Blackthunder Korekce: Antrey
Doctorwho.cz