Je psáno, že v posledních dnech planety Země,
měli všichni zlé sny.
Od západu po sever toho světa se lidská rasa sešla,
aby oslavila pohanský obřad k zahnání zimy a temnoty.
Každý z těch lidí měl hrozivé sny o strašlivých věcech, které měly nastat.
Ale zapomněli je.
Protože museli.
Zapomněli na své noční můry plné ohně, války a šílenství.
Zapomněli.
Až na jednoho.
Říkají tomu Legenda o Modré budce.
Oh.
Nikdy jsem tu nebyl. Nemám rád kostely - jsou moc chladné.
Tohle bývala část kláštera tehdy v 14. století.
Říká se, že démon spadl z oblak.
Poté se objevil muž.
Muž v modré budce.
Říkali mu posvěcený lékař.
Porazil toho démona
a poté zmizel.
Tomu říkám náhodička.
Říká se, že náhody neexistují.
Kdo ví?
- Možná se vrací zpět. - Z toho bych měl Vánoce!
KONEC ČASU Část První
Ah, promiň. Tady jsi.
Tak kde jsme to byli?
Byl jsem povolán, co?
Ood ve sněhu, který mě volal.
No, nevzal jsem to přímou cestou, trochu jsem se bavil, víš?
Cestoval jsem sem a tam,
dostal se do problémů, však mě znáš. Ale bylo to super.
Viděl jsem Fosforeující karusel Velkého Magellana Gestadta.
Zachránil planetu před rudým masožravým Mawem,
pojmenoval galaxii Alison. Oženil jsem se, ale byla to chyba,
dobrá královna Bess, a můžu ti říct její přezdívka už není…
ehm… takže,
Co jsi chtěl?
Měl jsi přijet hned.
Když jsem tu byl naposledy, řekl jsi, že má píseň brzy skončí.
A na to nespěchám.
Půjdeš semnou.
Vydrž, radši zamknu TARDIS.
Chápeš? Jako auto.
Zamknul jsem jí jako auto.
To je vtipný.
Ne? Trošku?
Zkuste rozesmát Ooda.
Tak kolik ti teď je, Sigmo?
Nádhera!
Ale no tak, to je úžasný!
- Za jak dlouho jste to postavili? - Za sto let.
Tak to je problém.
Protože to je moc rychle.
A nejenom město, ale i to, že jsi mě mohl zavolat.
Dosáhnout zpět až do 21 století.
Něco urychluje pokrok vašeho druhu.
A mysl Oodů má potíže.
- Proč, co se děje? - Každou noc, Doktore,
každou noc, máme zlé sny.
Vrací se to, vrací se to, pomalu se to vrací,
skrz temnotu a oheň a krev, stále se to vrací,
vrací se to na tento svět.
Vrací se to, a on se vrací,
a oni se vrací, ale již je pozdě,
Pozdě. Moc pozdě. Přišel.
Posaď se k starším Oodům a sdílej snění.
Takže...
Dobře.
Zdravim.
Připojíš se. Připojíš se.
Přichází k nám.
Každou noc.
Myslím, že všichni lidé ve vesmíru o něm nyní sní.
- Ten muž je mrtvý. - Je toho více.
Připoj se.
Události získali svůj tvar.
Už před tolika lety, a přesto se teď mění.
Je tu muž...
... který se strachuje.
Wilfred! Je v pořádku?
- A co Donna, je v bezpečí? - Neměl jsi se opozdit,
linie konvergence jsou kresleny přes Zemi.
Král je ve svém panství.
Nevím kdo to je.
A je tu další.
Nejosamělejší z nich, ztracená a zapomenutá.
Vládcova manželka.
Viděli jsme tolik,
ale rozumíme málu.
Kdo je ta žena v kleci?
Byla...
Nebyla to její chyba...
Vládce je Pán Času, jako já.
Můžu vám to ukázat.
Vládce si říkal Saxon.
Vzal si člověka, ženu, jménem Lucy. A zkazil jí.
Stála po jeho boku, mezitím co dobýval Zemi.
Zvrátil jsem všechno co provedl, takže se to nestalo.
Ale Lucy Saxonová si to pamatovala.
Držel jsem ho v náručí.
Spálil jsem jeho tělo!
Vládce je mrtvý!
A přesto jsi neviděl...
Co to je?
Část z něj přežila.
Musím jít!
Ale děje se ještě něco, Doktore.
Vládce se součástí většího plánu.
Protože stín padá na celý vesmír.
Něco ohromného se neklidně třepe v temnotě.
Oodové mohou vidět zkrz čas,
protože čas krvácí.
Tvary věcí dávno ztracených se prodírají závojem.
A věci odehrané před lety, hrozí zničení této budoucnosti,
a současnosti i minulosti.
- Co tím myslíš? - Toto jsme viděli, Doktore.
Temnota hlásá jedinou věc…
konec samotného času.
Věci který se odehráli, se dějí právě teď.
Paní Saxonová.
Nechte mě se představit.
Jsem nová Guvernérka.
Obávám se, že předchozího Guvernéra postihla nehoda,
kterou trvalo docela dlouho zařídit.
Připravte to, slečno Trefusisová.
Dobře jste držela jazyk za zuby.
Váš soud byl držen v tajnosti a bez poroty.
Takže nikdo neví, kdo Harold Saxon byl.
Odkud přišel.
Proč jste ho zabila.
Ať poklekne.
Jsou tu tací, co nikdy neztratili víru.
A ve své moudrosti, se Harold Saxon připravil na tuto chvíli.
Věděl, že by mohl zemřít a připravil nás na to.
Dnes v noci, Paní Saxonová...
... se vrací.
Jak bylo psáno v Tajných Knihách Saxonových,
tohle...
je Elixír života.
Poslouchejte mě! Ať vám řekl cokoliv...
- nemáte ponětí co děláte! - Slečno Trefusisová...
- katalyzátor. - Co to děláte?
Nechte mě být! Ne! Ne!
Byla jste Saxonovou ženou.
Nesete jeho otisk.
To je vše co potřebujeme...
poslední biometrický podpis.
Nemůžete ho přivézt zpět, nesmíte!
Prosím vás!
Zastavte to, než bude pozdě!
Odevzdáváme se...
aby Saxon mohl žít!
Nevidíte to? Lhal vám!
Jeho jméno ani není Harold Saxon!
A to bylo psáno také.
Jeho jméno je...
Vládce!
Nikdy! Nikdy! Nikdy! Nikdy!
Nikdy neumírající! Nikdy neumírající!
Oh, Lucy...
sladká Lucy Saxonová.
Má, vždy věrná.
Přivedl mě polibek vdovy zpět k životu?
- Zabíjíš je! - Nech je umřít.
Jsou první z mnoha.
Celá tahle pitomá, zapáchající ostuda jménem lidstvo může klidně chcípnout.
Neslyšíš to, Lucy?
Ten hluk?
To bubnování? Hlasitější než kdy jindy?
Ty bubny, nikdy nekončící bubny.
Oh, jak mě chyběli!
Nikdo to nevěděl, lépe než já.
Věděla jsem, že se vrátíš.
A tvoji stoupenci nebyli jediný, kteří se připravovali!
Co to děláš?
Tajné Knihy Saxonovy mluvily o Elixíru života.
Já sice nebyla tak chytrá, ale s kontakty mé rodiny...
jsem našla lidi, kteří přišli na jeho opak.
Neopovažuj se!
Přikazuji ti to, Lucy!
A ty mě poslechneš!
Dokud nás smrt nerozdělí, Harry!
Neeee!
Možná máme štěstí, zlatíčko.
To je záznam z Broadfellského vězení z noci kdy vyhořelo.
Podívej se na to.
Někdo přežil. Myslíš, že to je on?
Tak to by byl teprve vánoční dárek.
Nech to na taťkovi.
Dámy a pánové, vypadá to, že pomoc je nablízku.
Vánoce jsou zrušeny.
Připravte bránu.
Jdu ke Lvovi.
Na jednoho frťana. Vánoční drink.
Měj te se.
Výsadkář jedna výsadkáři dvě, jsme v pohybu, opakuji jsme v pohybu.
Setkáme se v 13:00.
Přepínám a končím.
No tak!
A zatřeseme nohou!
Tak, dobře, jdeme na to!
Všichni v pořádku? Kdo má čokoládky?
Je vysoký a hubený, nosí hnědý nebo modrý oblek a dlouhý hnědý kabát.
Má to čemu teď říkají účes: lepkavý a vztyčený vlasy, jo?
Jo a na druhý stránce, hledáme policejní budku.
Je stejná jak ty staré.
V jedné jsem byla zamčená o prázdninách srpnu 1962.
- Byla jsi zlobivá, Minnie? - To teda byla.
Jasně, dobře, dobře. Poslouchejte, tohle je důležité.
Musíme ho najít, tak zavolejte všem co znáte.
Sally zkus to prosím v Bridgovém klubu. Winstone ty to zkus u Old Boys.
Bobby zavolej své staré jazzové kapele jo? A máme město pokryté.
- Stříbrný plášť. - Jo.
A kdo to vlastně je, ten Doktor?
To ti nemůžu říct. Slíbil jsem to.
Ale řekněte mi,
neměli jste zlé sny? Všichni?
Sny na které si nemůžete vzpomenout?
No, tak proto ho potřebujeme.
Potřebujeme Doktora.
Víc než kdy jindy.
- Chceš k tomu cibuli? - Jo, jo, dej jí tam.
A co ty, Gingere? Chceš cibuli?
Moc toho neřekne. Dej mu jí.
- Je z Huddersfield. - Tak se o něj postarej.
A nezapomeň zítra večer máme vánoční vysílání.
Prezident Obama slíbil ukončení krize.
- Špatné časy brzy skončí, Gingere. - Tak veselé vánoce.
Veselé Vánoce i tobě.
Tak, co to bude, pane?
Všechno.
Mám obrovskej hlad.
Říkají, že prezident má skvělí plán.
Hodlá zachránit svět s nějakým velkým finančním plánem.
Ať je to cokoliv, vsadím se, že nám to nepomůže.
Tomu říkám energie.
Umírám hlady.
Vidíš, tohle bys neměl dělat, takhle to zhltnout.
Vím, že je to lákavé... ale když to vydržíš, může ti to vydržet celý den.
Potřebuju víc. Chci sýr a hranolky.
A maso a omáčku a zmrzlinu a pivo,
a vepřový a hovězí a špek a pořádný kousky pálivého tmavého masa.
To se máš, kámo. Možná bychom měli jít.
Vypadáš jak ten týpek. Harold Saxon.
Ten co se zcvoknul.
No není to vtipný? No není to ta nejlepší věc na světě?
Mistr převleků který vypadá jako bývalí Premiér.
Nemůžu se nikde skrýt. Může mě vidět,
může mě cítit... Ať mě neucítí!
Doktor, Doktor jí zastavil. Musím se zbavit toho pachu!
Toho smradu, toho příšernýho smradu!
Gingere. Jdeme, honem.
Protože to je vtipný!
Nechápete to?
Podívejte na mě! Štěpím se!
Jsem k popukání!
Jsme ta nejvtipnější věc na celém světě!
Sarah! Bože pomoz nám!
Je tam chlap...!
Večeeeřeeeee!
Prosím nech mě pomoci! Spaluješ svou životní sílu.
- Rád vás vidím Doktore! - Uhni z cesty!
Zvládli jsme to? To je on?
- Vysoký a hubený, dlouhý hnědý kabát. - Stříbrný plášť zabral.
Protože Wilf zavolal Netty, která zavolala June, jejíž sestra žije naproti
Breadfellu a uviděla policejní budku, a její soused viděl tohohle muže mířit na východ.
Wilfrede, slíbil jste, že nikomu neřeknete kdo jsem.
Jenom jsem jim, řekl, že jste Doktor.
A pokud mohu říct, pane. Je to čest vás znovu vidět.
Ale nikdy jsi neřekl, že je to takový fešák. Je nádherný, vyfoť nás.
Není špatný, co?
Já budu další.
Já jsem Minnie. Je to už dlouho co jsem se fotila s pěkným mužem.
No tak nechte, ho být!
Jemu to nevadí!
No tak Doktore, usmějte se.
- Správně. - Vydržte.
- Blesklo to? - Ne, je tam modré světlo. Zkus to znovu.
S tímhle mi to moc nejde.
- Mám docela napilno, víte? - To bude jen chvilička.
Usmívej se.
To je vaše RUKA, Minnie?
Hodnej.
Tady, jdeme.
Co je tak zvláštního na tomhle místě? Cestou jsme minuli alespoň 15 kaváren.
Jo. Dobrej.
Prožili jsme pěkné časy, ne? Všechen ten ATMOS.
A planety na obloze. A já s paintballkou - puf.
Pořád vidím věci, Doktore...
Tvář. V noci.
- Kdo jsi? - Wilfred Mott.
Lidé čekali stovky let aby mě našli a ty jsi to dokázal za pár hodin.
- Asi jsem měl jen štěstí. - Ne, my se potkáváme pořád, Wilfe.
Pořád a pořád. Jako by nás něco spojovalo.
- Co je na mě tak důležitého? - Přesně. Proč zrovna ty?
- Umřu. - No, to já taky, jednoho dne.
- Neopovažuj se! - Dobře, pokusím se.
Ale řekli mi.
"Zaklepe čtyřikrát."
Takové je proroctví.
Zaklepe čtyřikrát a pak...
Ale když jsem tě viděl dříve, říkal jsi, že tvý lidé
se mohou změnit, celé své tělo.
I tak můžu umřít.
Když mě zabijou než začne regenerace, tak budu mrtvý.
A i tak.
I když se změním,
je to jako smrt.
Všechno co jsem zemře.
Nějaký nový muž se loudá pryč...
A já jsem mrtvý.
Co?
Promiň, ale musel jsem. Nemůžeš jí nijak pomoc?
Nech toho!
Ale vždyť jsi tak chytrej. To jí nemůžeš vrátit vzpomínky?
Jen k ní běž. Přeběhni ulici a pozdrav jí.
Jestli si na mě vzpomene, její mysl shoří a ona zemře.
Ani se toho auta nedotkněte!
- Nezměnila se. - Ne.
Támhle je...
Shaun Temple. Jsou zasnoubení. Budou se vdávat na jaře.
- Další svatba. - Jo.
Moment, nebude si přece říkat Noble-Temple, že ne?
- To zní jak cestovka. - Ne bude to Temple-Noble.
Jasně.
Je šťastná? Je hodnej?
Jo, je milej, trochu snílek.
Ale on vydělává minimální mzdu a ona dvoupenci, takže si můžou dovolit jen prťavý byt.
A někdy má takový zvláštní výraz. Vypadá tak smutně.
- Ale nevzpomíná si proč. - Získala si ho.
- Dělá co musí. - Neděláme to všichni?
Jo, a co ty? Koho máš teď?
Nikoho.
Cestuji sám.
Myslel jsem, že to bude lepší.
Ale provedl jsem pár věcí, které dopadli špatně. Potřebuju...
Ale no tak.
- Veselé Vánoce. - Jo, tobě taky.
Podívej se na nás.
Copak to nechápeš?
Potřebuješ jí, Doktore. Nerozesmála tě?
Stará dobrá Donna?
Ne?
A tak se stalo, že hráči se připravili na místa,
připravující se na věci, které měli nastat.
Šílenec seděl ve své říši prachu a popelu,
tušící málo o slávě, které by mohl dosáhnout.
Zatímco jeho spasitel se rozhlížel po pustině,
doufající v změnu jeho nevyhnutelného osudu.
Mezitím, idioti a hlupáci snili o zářivé budoucnosti.
Budoucnosti, která nyní neměla nastat.
Jak se Země ponořovala do temnoty,
lidé toho světa spali,
chvějící se,
tušící, že úsvit přinese jedinou věc...
Poslední den.
Měl jsem statky.
Pamatuješ na pozemky mého otce, tehdy na Gallifrey?
Pastviny rudé trávy,
rozpínající se přes svahy hory Zatracení?
Pobývali jsme po těch polích celé dny,
křičící na oblohu.
A podívej se na nás teď.
To je mi proslov.
Ale kolik lidí jsi zabil?
- Jsem tak hladový. - Tvé oživení proběhlo špatně.
Ta energie...
Tvé tělo je rozpárané. Zabíjíš se.
A lidé si tam slaví Vánoce,
snědí toho tolik!
Všechno to pečené maso.
Dorty a rudé víno.
Teplé, tlusté, krvavé jídlo.
Hrnce, talíře jídla a tolik tuku a šťávy,
a pečené, spálené, lepkavá kůže, je to horké, tak horké!
- Nech toho. - Rozkrájené, rozkrájené...!
Rozkrájené, je to moje, moje. Moje, já to sním, a budu jíst a jíst...!
Sním tu hostinu, budu jíst a jíst a jíst!
Co když, tě požádám o pomoc?
- Jde tu o víc než o nás dva. - Vážně?
- Řekli mi, že se něco vrací. - A tady jsem!
- Ne ještě neco jiného. - Bolí to.
- Řekli mi, že konec času... - Bolí to, Doktore, ten hluk...
Ten hluk v mé hlavě, Doktore,
raz, dva, tři, čtyři, raz, dva, tři, čtyři, silnější než kdy jindy!
- Neslyšíš to? - Promiň.
Poslouchej, poslouchej, poslouchej, poslouchej,
Každou minutu, každou sekundu,
každým úderem mých srdcí,
tady to je... volá mě to.
- Prosím, poslouchej. - Neslyším to.
Poslouchej.
- Ale, to... - Co?
Slyšel jsem to.
Ale žádný hluk není, nikdy nebyl to je jen tvé šílenství, jen...
Co to je? Co je v tvé hlavě?
Je to skutečné.
JE TO SKUTEČNÉ!
Všechny ty roky,
sis myslel, že jsem šílenej.
Král pustiny.
Ale něco mě volá, Doktore, co je to, co je to, co je to?
Ne!
Nechte ho!
Takže, připravte se, nikdy není brzy na Margaritu.
Zapomněla jsem na citrony tak jsem místo nich použila pomeranče. Ovoce jako ovoce.
Oh, to je nádhera, podívej na to. Absolutní nádhera.
S láskou od Donny. Nechali sis účtenku?
Ano, nechala.
No tak dědo, seš nějaký smutný už od té doby co jsi vstal.
- Líbí se ti ta knížka? - Proč jsi mi dala zrovna tuhle?
Nevím. Viděla jsem jí v obchodě a pomyslela na tebe,
přišlo mi, že bys jí měl mít.
Koukněte na to, to je od Charlieho Mortona, no není to sprostý?
BOJOVÁNÍ S BUDOUCNOSTÍ
Mohl byste, pane Danesi...
- Umírám hlady. - Měl byste poděkovat mé dceři,
byl to její nápad.
Slyšela zvěsti o Haroldovi Saxonovi. O jeho stoupencích. Jeho návratu.
Jsou to věci, které jí připadají vzrušující.
A měla jsme pravdu. Je zpět.
Ten kterého jsme potřebovali je zde.
To bude úžasné.
Tady máte dárky. Nemohl jsem si dovolit moc,
ale to se změní, jestli dnes Prezident Obama ukončí tuhle krizi.
No tak, no tak, no tak. Ticho, Královna bude mít proslov. Pojďte jí projevit úctu.
- Veselé Vánoce, pane Motte. - Děkuji ti. Ale nech toho. Už to začíná.
Začíná to, naše panovnice.
Co?
Události jsou v pohybu, Wilfrede.
- A jsou rychlejší než si myslíš. - Vidíte to?
Upřímně, ráda bych královně řekla, že je čas změnit šatník.
- Ne, ne, ne, ne. To nemyslím... - Jenom ty mě vidíš.
- Jen ty stojíš v srdci náhody. - Proč, co jsem udělal?
Jste starý voják, pane.
Jen přiliž pozdě.
- Válka byla vyhrána a obešla tě. - Splnil jsem svou povinnost.
Nikdy jsi nikoho nezabil.
Ne, to ne.
Ne, nezabil, ne.
Neříkej to tak jako by to byla hanba.
Nastane čas... kdy budeš muset popadnout zbraň.
Kdo jsi?
Doktorovi o tom nic neříkej.
Jeho život může být zachráněn.
Pokud mu o tomhle neřekneš.
Ztratil jsem ho, byl jsem v bezvědomí.
Je pořád na Zemi, ale je přiliž daleko.
Nemůžeš tu takhle parkovat, co když to Donna uvidí?
Ty jsi jediný, jediné pojítko které mě napadá, jen musím přijít jak do toho zapadáš...
Řekni, viděl jsi něco? Cokoliv zvláštního, cokoliv divného?
No, byl tu...
- Co? - No byl tu... Ne, to nic.
Možná něco neočekávaného, co nějak propojilo tvůj život. Cokoliv.
No, Donna se chová podivně.
- Měla dnes ráno nějakou podivnou chvilku. Kvůli té knížce. / - Jaké Knížce?
- Jmenuje se Joshua Naismith. - To je ten muž. Toho mi ukázali Oodové.
- Kdo? - Oodové.
Kdo jsou Oodové?
Oodové. Ale tohle vše je součástí konvergence. Možná to zasahuje do Donnina podvědomí.
Oh, pořád bojuje, dokonce i teď. Doktor-Donna.
Co se děje, tati?
Vy!
Ale... zmizte odsud!
- Veselé Vánoce. - Veselé Vánoce, ale nesmí vás vidět, co když si vzpomene?
Mami, kde jsou ty pinzety?
- Běžte. - Jdu.
- Jo já taky. - Tak to teda ne!
Mami? Dědo?
Tati, varuju tě...
Měj se, uvidíme se později.
- Nejste na schovku už starý? - Zůstaň kde seš!
- Nemůžeš jít semnou. - Přece mě tu s ní nenecháš!
- To je fakt. - Mami?
Poslouchej mě. Zakazuju to. Vylez odtamtud!
Doktore, hned mi vraťte mého otce!
Vraťte se!
Vraťte se, povídám! Dělejte!
To tady řveš na vzduch?
Ano.
Možná. Ano.
Naismith, pokud ho vystopuju...
Ah. Jasně. Jo.
Větší zevnitř. Líbí se ti to?
Myslel jsem, že to bude čistější.
Čistější?
Může tě hned vrátit domů.
Poslyš Doktore, pokud je tohle stroj času - a ty naháníš toho chlapa,
proč se prostě nevrátíš do včerejška a nechytneš ho?
Nemůžu se vracet po své vlastní časové linii. Musím zůstat relativní
k Vládcovi, abych nezpůsobil kauzální nexus, Chápeš?
- Ani slovu. - Vítej na palubě.
Díky.
Ukažte mu to.
- Oh, tohle není ze Země. - Vy taky ne.
Perfektní kombinace, nemyslíte?
Promiňte pane, mohl bych zkontrolovat suterén? Máme kolísání
- v energetických kabelech. - Ovšem.
Slečno Addamsová, mohla byste mi pomoc?
Kdo to sakra je? Co když to zjistí?
Říkali, že je to expert, ale expert na co?
Nevím. Podle záznamů,
byl Harold Saxon Premiérem téhle pitomé zemičky.
Tohle mě škrtí. Promiň.
U všech svatý, to je lepší. Tihle lidé jsou tak ploší.
Ale co uděláme? Byli jsme tak blízko, už to skoro funguje.
Co když je ten návštěvník nějaký génius?
Přemýšlej o tom.
Ukradli jsme si tenhle projekt, možná ho budeme moct využít.
Harold Saxon, nebo ať je to kdokoliv,
může být přesně tím co potřebujeme.
Brána byla nalezená uvnitř vesmírné lodi u hory Mount Snowdon.
Byla přemístěna do institutu známého jako Torchwood, a když Torchwood selhal,
řekněme, že jsem jí získal.
Líbíte se mi.
Děkuji.
Určitě chutnáte dobře.
Pane Danesi?
Dejte návštěvníkovi jídlo.
Každopádně. Zařízení bylo vybaveno vlastní energií,
Nukleárním bleskem.
Jeden technik zůstává v napětí zpětné vazby 24 hodin denně.
Síla se živý na Bráně,
kde to podporuje nějakou buněčnou regeneraci. Slečna Collinsová byla první která to vyzkoušela.
Od malička měla popáleniny z jedné strašlivé nehody. Mohla byste?
Brána jí uzdravila.
Děkuji.
- Ale k čemu jí chcete vy? - Spočítali jsme,
že pokud by se to povedlo úplně opravit, může to uzdravit tělo, navždy.
Proto to získalo svůj název: Brána Nesmrtelnosti.
Protože to je to co chci.
Ne pro sebe. Ale pro mou dceru.
Chci aby nikdy nezemřela.
Můj dar pro ní.
Bude nesmrtelná.
Abigail.
To znamená "nositelka radosti".
Tak se dám do práce.
Přesunuli jsme se. Vážně! - Měl bys tu zůstat.
- Tak to prdlajs! - Hele nekli! Moment.
Jen jí posunu o sekundu mimo. Nechci aby Vládce našel TARDIS.
V knize se píše, že je to miliardář, má svojí vlastní soukromou armádu.
Jdeme.
Slečno Adamsová získáváme tu nějaké povzbudivé výsledky. Můžete to potvrdit?
Ten muž je zázrak! Všechny systémy zapadají na svá místa.
Zničené nitky se harmonizují a několikanásobné chytače se ztrojnásobují.
- Pěkná brána! - Zdravím, pardon.
Nevolejte ochranku, nebo jim budu muset říct, že nosíte Stínítko.
Protože pokud někdo nosí Stínítko, tak nechce aby si toho Stínítka všimli, jinak by ho neměli.
Pardon, co má být Stínítko?
Stínítko.
Pane bože. Ona je kaktus!
Slečno Addamsová?
Pokud mě omluvíte.
Tak abyste si nemyslel, že jsem otrokář,
Můžeme práci odložit na 2. svátek vánoční, Pane Saxone.
Mé jméno...
je Vládce.
Výborně! Výborně!
Pane Danesi?
Spoutejte našeho návštěvníka.
- Co? Vždyť jsem vám to opravil. - Nejsem idiot.
Nepouštějte ho k tomu.
Sprovoznil to, ale co to je?
Co tu děláte?
Stínítkó!
Tak mi rychle řekněte co se děje. Vládce, Harold Saxon,
Kostlivec, ať mu říkáte jakkoliv, co tam dělá?
Vaše reputace vás předchází, pane.
Nepochybuji, že jste připravil pasti.
Možná výbušniny. Abyste mohl utéct.
Nebo někoho zabít. Ale ať jste udělal cokoliv, Brána bude zkontrolována
několikrát než do ní kdokoliv vstoupí.
Ale zkontroloval jsem měření, zprovoznil to, je to funkční.
Kdo jste? Poznal jsem někoho podobného, byl úžasný, ale byl malý a červený.
No to byl Zocci.
My nejsme Zocci, my jsme Vinvocci. To je úplně něco jiného.
A Brána je Vinvocciánská. My jsme záchranný tým.
Zachytili jsme signál, když ho lidé aktivovali
a jakmile to bude fungovat, transportujeme to na loď.
Ale k čemu to je?
No lečí to, je to prosté, lékařské zařízení k opravě těla, uzdravuje to lidi.
Ne, je v tom víc.
Všechny varování určují, že Vládce chystá něco ohromného.
Takže ta věc je něco jako nemocniční lůžko, jo?
- Víceméně. - Tak, promiňte, že se ptám, ale proč je to tak velké?
Dobrá otázka. Proč je to tak velké?
Neléčí to jen jednu osobu po druhé.
To by bylo směšné.
Léčí to celé planety.
Cože to?
Přenášíte to lékařskou šablonu na celou populaci.
A začíná nám vysílání.
Prezidentova velká iniciativa.
Možná to budete chtít vidět, pane. Důkaz, že lidé se dokážou vypořádat se svými problémy.
A nyní, očekávání roste jak vstupujeme živě do Washingtonu.
Zde Štědrý den, Prezident slíbil
okamžité a radikální řešení celosvětové deprese.
Barack Obama nás povede do nového věku prosperity.
Dámy a pánové, Prezident Spojených Států.
Chtěl bych krátce promluvit o stavu naší ekonomie...
- Vypněte tu bránu, hned! - Do zbraně!
Ne, ne, ne, ne, ať uděláte cokoliv, hlavně ho nepouštějte k tomu zařízení.
Jako by se to mohlo stát.
Byl jsem bezdomáč?
Strádající a umírající?
Tak se na mě podívejte teď.
Deaktivujte to. No tak vypněte tu věc!
Je v mé hlavě.
Zmiz odtamtud!
Doktore!
Doktore, tak tvář...
Co je? Co vidíš?
To je on. Vidím jeho!
Něco je špatně...
Vypadá to, že to působí i na prezidenta.
- Nemůžu to vypnout. - To protože jsem to zamknul, pako.
Wilfrede, vlez do vnitř!
Jenom to musím poupravit.
- Už zase vidím. Je pryč. - Stínidlo radiace, zmáčkni to tlačítko, pusť mě.
- Cože? - Nemůžu ven, dokud to nezmáčkneš, támhle to.
- 50 sekund a odečítám. - K čemu?
Ohh, to budeš milovat.
Měl schované kódy. Milionkrát extrapoloval energii Brány.
Ale na nás to neúčinkuje.
Nastavil otisk na lidi.
Halo? Oh, sakra.
Donno?
Kde jsi? S mámou a Shaunem se něco děje.
Ta tvář.
Momentík a co ty? Ty nic nevidíš?
Vidím je, to samo už je špatný.
Teď ne, Winstone!
Wilfrede!
Tyhle sny - vzpomínám si na tu tvář.
Ta tvář - je v mé hlavě.
Wilfrede. Každý ho má v hlavě.
Co to je? Hypnóza? Ovládání mysli? Vkládáš do nich své myšlenky, je to tak?
Oh, to by bylo moc snadné. Ne, ne, ne, nebudou myslet jako já.
Oni se STANOU mnou.
Aaaa nula!
To nemůžeš!
Co se to děje?
Změnili se!
Dědečku, je to jako... jako ty věci co se stali dříve!
Má hlava! Ohh, má hlava!
Doktore, začíná si vzpomínat!
Co to je? Co jsi to udělal, ty netvore?
Oh, promiňte to mluvíte semnou? Nebo semnou?
Nebo s námi?
Nejnovější zprávy: Jsem každým.
A každý na světě je já!
Jsem Prezident.
Prezident Spojených Států!
Podívejte na mě!
Ohh, finanční řešení.
Smazáno.
Lidská rasa byla vždy tvá oblíbená, Doktore.
Ale nyní, tu už není lidská rasa.
Je tu jen...
Vládcova rasa.
A tak se stalo,
že na Štědrý Den,
lidská rasa přestala existovat.
Ale ani tehdy neměl Vládce ponětí,
o jeho roli v probíhajících událostech.
Protože tohle byl mnohem víc, než konec lidstva.
Tento den byl dnem, který
na vždy změnil celý vesmír.
Toto byl den...
Návratu Pánů Času.
Za Gallifrey.
Za Gallifrey!
- Za vítězství! - Za vítězství!
Za konec samotného času!
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ
PŘEKLAD Blackthunder
DoctorWho.cz
Tohle je Doktorova poslední bitva.
Musí se ozbrojit. Nebo ztratí sebe i celý tento svět.
Rytmus čtyř.
Tlukot srdcí Pána Času.
Vládce tě chce zabít.
Tak ho zabij první.
Konečně.
Někdy si myslím, že Pán Času žije moc dlouho.